![Avlogget Avlogget](./styles/we_universal/imageset/nb/icon_user_offline.png)
Trist trist... Verkligen. Kände honom inte på något sätt men ändå kändes det nästan som en vän hade gått bort, triste nyheter, för han hade funnits med i periferin och överallt så länge.
När jag var på Rockefeller för allra första gången 1986 (Van Morrison), så gick jag på nån jazzklubb dagen innan eller efter. Och kom i samspråk i pausen med denne helt fantastiskt finlirarsmakfulle percussionist. Fantastiskt personligt spel! Ja jag berömde väl honom och så sa han att jag ju måste stå på gästlistan när hans band Heavy Gentlemen kommer till Göteborg och klubben Nefertiti senare på hösten. Jodå två kvällar i rad så jag var på båda med Eva som gick i min klass på lärarhögskolan. Och blev imponerad att jag kände en så cool musiker från utlandet, vilket jag ju egentligen inte gjorde.
Någon gång på 90-talet såg jag honom på Mosebacke i Stockholm med Knut Reiersruds band, och så gick åren, såg hans namn på en massa plattor med alla möjliga, också deLillos/Lillo-Stenberg. Och nu på senare år hade jag ju förstått att han var sjuk.
Och så i februari i år kommer Arild Andersen Trio till Fasching i Stockholm och Paolo är med! Och han är suveränt målande musicerande på sina cymbaler och pukor och skrammel och rassel och allt vad han gör. Pratar några minuter med honom efteråt. Han är glad att jag likte spelningen, får några platetips av honom tack tack för i kväll ja vi ses.